Furubrudkista med spontfogar-
-och handsmidda gångjärn i form av tulpanknoppar.
Valnötsskänk.
Franskt 1500-tal, smyckad med hermer och gripformade kartuscher.
Gräsligt utsmyckad på 1800-talet.
Ett par ekfanérskåp i flamländsk stil.
Överdelen har två dörrar med snidade antropomorfa figurer och karyatider.
Är nåt galet, mr Oldman?
Är det viktigt?
Om ni var vänlig nog att ge mig den som gåva hade jag tagit emot den.
Det kan se ut som mögligt trä, men för hundratals år sen, under möglet-
-måste det ha funnits en målning.
-God kväll, mr Oldman. Hur är det? -Utmärkt.
Styrorex ledning och personal ber att få gratulera er.
Har den äran, mr Oldman.
I år dedicerar vår kock till er ära en gammal renässansdessert-
-gjord på choux crème och bittermandel.
Låt det väl smaka.
-Antagligen eksem. -Säkert.
Smakade det inte bra, mr Oldman?
Jo då, men jag fyller år i morgon.
Hon är 22.35 och jag är så skrockfull. Låtsas att jag accepterade det.
I övermorgon då.
Vatikanmuseets chef vill att ni ringer.
Om relikskrinet tillskrivet Cellini.
Rapporten är klar. Vad gör jag med presenthögen?
Skicka allt utom mobilen till mig.
-Bara en i år. -Bra. Folk förstår att jag hatar dem.
Ni måste själv svara. Det är det första samtalet på er födelsedag.
Tradition.
-Hallå? -Jag vill inte ödsla er tid.
-Vem är det? -Claire Ibbetson.
Lägg inte på. Ni är väl mr Oldmans sekreterare?
Ni kan prata med mig. Det spelar ingen roll.
Jag känner ingen. Jag är ensam.
Detta är ingen hjälplinje.
Jag förklarar dåligt. Jag är ovan vid att prata med människor.
Då kan ni skatta er lycklig. Att prata med andra är farligt.
Men ni ringde upp, så ni tar risken.
Det är möblerna i mina föräldrars villa. De...för ungefär ett år sen.
-Förstår ni? -Ja.
Ett dödsbo av stort... Det har alltid omtalats som extremt värdefullt.
Sällsynta föremål, även målningar. Tyvärr så har jag inga foton.
-Och? -Jag har inte bestämt mig än.
Jag vill ha en... Vad heter det nu?
-Värdering. -Exakt.
Jag sökte mr Oldman för att avtala tid.
-Har mr Oldman nöjet att känna er? -Nej, inte alls. Han känner inte mig.
Men jag vet mycket om honom.
Mr Oldmans assistenter sköter preliminära värderingar. Dröj lite.
Jag uttryckte mig otydligt. Jag måste tala med mr Oldman.
Mr Oldman gör aldrig preliminära värderingar.
Innan han dog sa pappa att om jag skulle sälja allting-
-så skulle jag anförtro auktions- försäljningen åt mr Virgil Oldman.
Såld! Mitt herrskap, det är mig ett stort nöje att presentera objekt 231.
Ett långt refraktionsteleskop konstruerat av Galileo Galilei.
Det fungerar fortfarande perfekt. Kan vi börja på 1 000 000 euro?
-1 100 000. -1 100 000. 1 200 000.
1 300 000. 1 400 000 på telefon.
1 500 000 längst bak i salen. 1 700 000. 1 800 000 i salen.
1 900 000. 2 000 000 euro. På 2 000 000 euro.
Prosit. Var det ett bud, sir?
På 2 000 000 euro. 2 100 000.
2 300 000 på telefon.
2 500 000. Jag kan sälja det. 2 700 000.
På 2 700 000. Fler bud? Är vi klara?
På 2 700 000 euro. Sålt. Gratulerar, min herre.
Objekt 232. Elev till Boris Gregorian, Thurst. Olja på duk, 60 x 70.
Den säljs till högstbjudande.
1 000 euro. 2 000 euro.
3 000 euro. 4 000 euro. 5 000 euro online.
6 000 euro. 7 000 euro.
8 000 euro. 9 000 på telefon.
10 000 längst bak i salen. 11 000 online.
12 000. 13 000 online. 14 000. 15 000.
Det här är inte bra för min nacke.
På 15 000 euro.
20 000. På 20 000 euro. Fler bud? Såld!
-Visst är den vacker? -Ja, väldigt.
Herrn kan visst alla tricks, va?
-Vem är det egentligen? -Jansky.
En rysk målare som dog sent 30-tal. En fantastisk landskapsmålare.
Men bland alla sina landskap målade han tre porträtt.
-Bara tre under hela sitt liv. -Det här är ett av de tre.
Det är dubbelt, okej?
-Hur länge har vi känt varann? -Rätt länge.
Vi har lyckats med en del fula tricks gång på gång. Minns du Milo Hensen?
Bara du såg att han skulle bli stor.
Vi fick porträttet av hans mor för en spottstyver mitt framför idioterna.
-Säkert värt en förmögenhet. -Du låter bitter över priset.
-Har vi nånsin pratat om pengar? -Ärligt talat, nej.
Det som har varit okej för dig har varit okej för mig, din gnällspik.
Det enda som grämer mig är att jag inte övertygade dig om-
-att mina målningar är bevis för en stor konstnärlig talang.
Konstkärlek och att man kan hålla en pensel gör en inte till konstnär.
Man behöver ett inre mysterium. Det har du aldrig ägt.
Du har rätt. Dubbelt räckte inte.
Under mina 36 år i branschen-
-har ingen haft fräckheten att låta mig vänta i 40 minuter.
Det är skandal, förbaskat ohyfs.
-Jag försökte ringa. -Tyst, det finns ingen ursäkt.
-Kontakta mig aldrig mer. -Ingen svarade.
-Och jag har inte ert mobilnummer. -Jag äger ingen mobiltelefon.
-Det är hon lbbetson i telefon. -Be henne dra åt helvete.
Hon gråter och låter desperat. Hon blev påkörd på väg till ert möte.
Det angår inte mig.
Hon blev medvetslös och låg där i en blodpöl när ambulansen kom.
Då så. Koppla henne.
-Ja? -Förlåt mig.
Jag hade inte för avsikt att vara respektlös.
-Inget allvarligt, hoppas jag? -Nej, de skriver ut mig i morgon.
Bra. Hoppas att ni repar er fort.
Kan ni gå med på ett nytt möte? Jag ber er.
Okej. Men jag skickar en assistent.
Jag hoppas det är samma man som jag pratade med sist.
-Vad menar ni? -Jag kan inte förklara.
Men jag förstod direkt att rösten bara kunde vara er, mr Oldman.
Verkligt överraskande, va?
Vi kan få fram hela ansiktet, delar av klänningen och vänster bakgrund.
Otroligt. Men vad fick mr Oldman att tro det?
-Vilken period? -För tidigt att säga.
Mr Oldman kanske kan lösa det här snabbare och bättre än vi.
-Det är en förfalskning. -Hur är det möjligt?
-Den är så vacker. -Jag sa bara att den inte är äkta.
Av analyserna av pigment och trä tror vi att det är före 1600-talet.
-Ännu äldre. -Då måste den vara värd nåt.
Det är ett verk av Valiante, en kvinnlig 1500-talsförfalskare.
Hon kopierade mästerverk, men kunde som kvinna inte signera dem.
Så hon märkte dem med en personlig kod dold i ett veck-
-eller som här i ögat.
Blänket i iris är inget annat än ett V. Det är Valiante.
Den är värd något, men inget jämfört med originalet.
-Är ni mr Oldmans assistent? -Ja.
Jag är förvaltaren Fred. Trevligt att träffas.
-Kom in. -Tack.
Och miss lbbetson?
Hon beklagade, men i natt fick hon feber.
Hon skulle ha ringt och besparat mig resan i onödan. Hälsa henne så gott.
Hon vill att ni gör värderingen ändå. Jag ska visa er runt i huset.
Allt står till ert förfogande. Följer ni med?
-Miss Ibbetson ville möta er chef. -Er husmor dök inte heller upp.
Det är sant. Vi gamla gubbar får jobbet gjort snabbare.
Beklagar röran. Det har förfallit helt-
-sen miss lbbetsons föräldrar dog. Vi går upp.
När dog ägarna?
Det ser ut som flera sekel, men det var bara för ett år sen.
Först mrs Ibbetson och knappt 45 dar senare stackars mr Ibbetson.
Ta en ordentlig titt och ta god tid på er. Jag drar isär gardinerna.
Rummet har för många fönster.
-Hur många syskon har miss lbbetson? -Inga. Hon är enda barnet.
-Är hon gift? -Nej.
-Har hon varit gift? -Nej, nej.
Hon har nog inte ens pojkvän.
-Mor- och farföräldrar, tanter, onklar? -Inga alls.
Så vitt jag vet är miss lbbetson helt ensam.
Det är så många rum. Jag har aldrig lyckats räkna alla.
Har det gjorts värderingar före min?
Inga alls, er är den första.
Miss lbbetson är väldigt fäst vid huset. Kanske för fäst vid det.
Hon hade velat behålla allt, men vad kan man göra?
Imperiet faller sönder. En ensam kvinna klarar sig inte.
-Funderar hon på att sälja huset? -Jag vet inte. Kanske delar av det.
-Hon säljer nog inte allt. -Vad jobbar hon med?
Jag vet inte. Jag mötte bara föräldrarna.
Får jag titta på källaren?
Det är häråt. Det är långt ner.
Varsågod.
Jag förstår inte.
Så länge jag har känt dig har jag aldrig sett dig slagen.
Du har tillverkat alla slags apparater av enklast tänkbara järnsmide.
Optiska, aritmetiska apparater. Vattenur.
Till och med hårtorken som säkert torkade Jules Vernes hustrus lockar.
Men du har inget att säga om denna märkliga manick?
Tänk en konstkännare som blir så till sig över järnsmide.
Det är inte föremålet som väcker min nyfikenhet-
-utan dess motsägelse.
Titta. Jag hittade den i det här läget i kontakt med ett fuktigt golv-
-men rosten sitter uppe på kugghjulen, långt från fukten.
-Vad betyder det? -Den har inte legat där så länge.
Den rostade nån annanstans eller så har nån vänt på den.
Men det är bara en meningslös slutledningsövning.
-Hej, Robert. Gick det? -Har du nånsin tvivlat på mig?
Den här fungerar perfekt nu. Jag förde över inspelningen till dvd.
-Du är ett geni. Vad är jag skyldig? -Inget. Låt mig bjuda ut dig en dag.
-Visst. Får jag pussa dig? -Ja, det får du. Det är jag bra på.
God kväll.
William-Adolphe Bouguereau, "Venus födelse".
Äkta.
Umberto Veruda, "Den ärliga", 1890.
Ni har varit på allas läppar. Jag hoppades få se er på tv.
-Jag föredrar att stå i skuggan. -Där är vi väldigt lika.
Det betyder inte att vi enas. Min sekreterare har jagat er.
Hur vet ni om en okänd konstnär blir samlarvärde?
Intuition - den som får mig att tvivla på era avsikter.
Förlåt, men jag har anförtrott er mina ägodelar.
Det måste finnas ett påskrivet kontrakt före en inventering.
Det tar tid och om ni inte dyker upp snart så kan vi aldrig börja.
Börja med inventeringen. Dagen då ni börjar ses vi i villan.
-Ta de här. -Ja.
-Försiktigt! -Jag vet inte, men den ser tysk ut.
Österrikisk. - Var försiktig.
Klockan är snart elva. Vi skulle ses halv nio.
Hon svarar inte på mobilen. Hon kommer om hon sa det.
Pianot behöver inte renoveras.
Vi måste kolla klaviaturet, men har ingen nyckel.
Här är den.
Sist fanns det ingen nyckel.
Mr Oldman! Hjälper ni mig med bokhyllan?
Italiensk träbokhylla. Första hälften...
-Vem hade sönder det? -Ingen, det var redan trasigt.
-Är den här delen av huset bebodd? -Hur så?
Det har gjorts ändringar.
Nej, mr... Förlåt, jag är osäker på ert namn. Jag trodde att ni var...
-Sak samma vem jag är. -Ingen bor här.
Möjligt, men om er husmor inte är här före tolv slutar jag och går.
Mr Oldman!
-Miss lbbetson. -Hallå, mr Oldman?
Mr Oldman, hör ni mig? Mr Oldman? Förlåt. Vad ska ni inte tro om mig?
Bespara mig era själviska förklaringar.
Jag kan inget göra utan kontraktet. Är det förstått?
Lägg det i hallen. Jag skriver på och godtar alla era villkor.
Jag godtar inte era. Jag jobbar inte med dumma, ytliga kvinnospöken.
Försiktigt!
Jag förstår ert ursinne.
Men tro mig, jag menade inget illa. Det var en rad oavsiktliga missöden.
Vad hände i dag då?
Min bil blev stulen och jag fick gå till polisen för att anmäla det.
-Vilken polisstation? -Den i centrum.
-Var? -Vid torget.
-Vilket torg? -Sluta förhöra mig!
Vem tror ni att ni är?!
-Är ni här, miss lbbetson? -Vad är det för fråga?
-Är ni här? -Jag förstår inte.
Om ni är här, kom fram genast. Förklara den här olustiga leken.
Ring efter nio. Jag förklarar allt.
Det är samma material och samma hantverk.
De tillhör samma system.
Ingen signatur, ingen inskription?
När jag väl har fått av rosten och oxideringen på den andra delen.
Det finns ingenting.
Jag kan göra likadant med de här, men just nu ser jag ingenting.
Vad har du hittat?
Tekniken för att fästa kuggen på axeln är urgammal.
Jag har aldrig sett nåt liknande. Titta.
-Det är 1700-tal. -Vi kan vara nåt stort på spåren.
Kan du gissa vad det är?
Tre delar av mosaiken räcker inte, mr Oldman.
De sista åren var föräldrarna sjukliga.
Huset var i uselt skick redan då.
Mr lbbetson sa alltid att de skulle tvingas sälja nåt.
-Hur gammal är miss Claire? -Runt 27.
Vad mer kan ni berätta om henne?
Inget. Jag har inte haft med henne att göra och känner henne inte.
Och ändå har ni arbetat åt Ibbetsons i runt tio år.
I elva år, för att vara exakt.
Jag har inte haft med henne att göra. Vi pratar alla tider på dygnet, men...
Men?
Jag har aldrig träffat henne.
-Hur är det möjligt? -Det är sant. Inte en enda gång.
Varför?
För att miss Claire lider av en mycket konstig sjukdom.
-God kväll, miss Ibbetson. -Jag väntade på att ni skulle ringa.
Jag vill inte bråka och beklagar om jag var oförskämd i dag.
Men om jag åtar mig uppdraget-
-får inte detta osmakliga skämt fortsätta längre.
Stoppa all inblandning i mina affärer. Beklagar olägenheten.
Skicka en räkning. Adjö.
Objekt 93. Valiante, "Porträtt av en dam".
1500-tal, efter Petrus Christus "Porträtt av ung flicka". Olja på trä.
Jag har ett bud på 20 000 pund.
-22 000. -22 000.
24 000. 26 000 på telefon. 28 000 i salen.
30 000. 35 000. Tack, sir.
40 000 på telefon. 45 000 i salen.
50 000.
55 000. 60 000. 65 000 på telefon.
70 000. På 70 000.
Högre bud än 70 000? 75 000.
80 000 på telefon. Fler bud? Då går den för 80 000.
Den går för 80 000.
90 000. Fler bud? Såld!
-Tack, sir. -Jag bjöd också 90 000.
Mr Oldman skulle ha sett det.
Nej, mrs Derain. Mr Whistler bjöd 90 000 pund. Han var ensam om det.
-De bjöd samtidigt. -Hon bjöd först. Jag såg det.
Vad gör vi?
Jag är den största samlaren av Valianteförfalskningar. Jag stämmer er!
Du var för långsam, Billy. Du bjöd för sent.
Och du var för sen. Du höll inte jämna steg med mig, för guds skull!
Om jag sett henne hade jag bjudit igen.
Du börjar tappa greppet!
Du kan ha rätt, men det är inte första gången vi klantar oss.
Det händer. Du har aldrig blivit så här rasande förut.
Det var ingen förfalskning. Det var en äkta Petrus Christus.
Den är värd 8 miljoner pund.
Ve och fasa.
Jag är ledsen. Verkligen.
Men inte ens när vi förlorade van Goghs "Dam med solfjäder"-
-tog du det så här hårt. Vad händer, Virgil?
642.
729.
918.
1 011.
1 119.
1 320.
1 404.
-Vad ska ni ha? -Te, tack.
8 109. 8 725.
Ledsen, vännen. 8 625.
8 725! 8 725.
Titta närmare, din idiot.
-Fan, du har rätt. 8 725. Bra gjort! -Var det allt?
Hej då!
Jag tvättade dem med specialvätskan.
Jag har studerat dem millimeter för millimeter - och se vad som dök upp.
Vaucanson. Helt otroligt.
Jacques Vaucanson, robotkonstruktör på 1700-talet.
Jag skrev min uppsats om honom.
Det är otroligt. En av hans mest berömda androider kunde tala.
Exakt. Folk betalade för att ställa frågor till den.
Androiden rörde på huvudet, bockade och gav sitt svar.
Jag slår vad om att det var nån i den. En dvärg kanske.
Som Edgar Allan Poe misstänkte med Maelzels schackspelare.
Säkert. Men mysteriet som ingen kunde förklara var-
-hur Vaucansons robot alltid kunde svara rätt.
Givetvis hade han nåt knep för att få roboten att tala.
Men allt den sa var sant.
Ge mig alla delar. Jag sätter ihop dem exakt som Vaucanson gjorde.
Säkert, men jag kan nog inte hitta de saknade delarna.
De måste vara där ni hittade de här.
Jag behöver bara 80% av delarna. Jag fixar resten och monterar den.
Det är inte så enkelt.
Ursäkta, mr Oldman. Det är min flickvän.
Sarah, det här är mr Virgil Oldman.
-Trevligt att träffas, Sarah. -Robert har berättat så mycket om er.
Pratar inte ungdomar om roligare saker?
-Ska ni inte följa med och äta? -En annan gång. Tack.
-Okej, då är det ett löfte. Adjö. -Adjö.
Avboka New York och be Alphasons komma hit.
-Vi kallade till mötet. -Är det ett problem att vi ändrar oss?
-Claire lbbetson ringde. -Vad vill hon nu?
-Hon ville träffa er kl. 14.30. -Träffa henne var?
I lbbetsons villa. Var annars?
Jag är oerhört tacksam för att ni kom, mr Oldman.
-Hur visste ni att det var jag? -Fred haltar. Det gör inte ni.
Jag trodde inte att ni ville prata med mig.
Ni tål inte mina ursäkter. Det hade jag inte heller gjort.
Faktiskt... Hur ska jag säga det?
Var ärlig. Oroa er inte.
Jag ska inte förneka att era bisarra små påhitt börjar bli tröttsamma.
Inte för tröttsamma, hoppas jag.
Men jag ville be om ursäkt för...mitt uppförande.
Typiskt för en "dum, ytlig kvinna".
-Varför vill ni inte träffa mig? -Det är inte personligt, tro mig.
Varför skulle ni göra affärer med en-
-som väcker sån avsky i er att ni inte kan se honom i ögonen?
Det är svårt att förklara. Ni hade inte trott mig.
Om jag inte trodde på er hade jag inte lekt kurragömma nu.
Jag träffar inte så många. Det var länge sen nu.
Jag ser inget konstigt i det.
Alla har stunder då de föredrar ensamhet före gemenskap.
Jag har inte lämnat huset sen jag var 15.
-Jag tror inte att jag förstår. -Ni förstår. Det här är mitt rum.
Om nån går runt i huset eller i villan låser jag in mig här.
Jag har alltid gjort det, även när mina föräldrar var här.
Vi sågs knappt. Jag träffar ingen.
Varför?
Varför går ni runt med handskar på händerna?
Det är en hygienfråga.
Ni är rädd för att röra andra. Att röra deras ägodelar äcklar er.
Jag vågar inte besöka andras hem. Våra val liknar varandra mycket.
-Har ni inte varit ute på tolv år? -Ni vet hur gammal jag är.
En eremit med en förvaltare förefaller ologiskt.
Jag går runt ganska mycket, om ni menar det, inne i villan-
-när det inte är nån här, vilket är ofta nu, men jag går aldrig ut.
Blotta tanken förlamar mig.
Jag hoppas att ni förstår mig nu och att ni ska hjälpa mig.
Ni har mitt ord, miss lbbetson.
Vad gäller avtalet mellan oss så får ni bestämma ert arvode.
Lägg kontraktet på bordet. Ni hittar det påskrivet nästa gång.
Snälla ni, jag är väldigt trött.
Förutom att ni gillar mina handskar, vad fick er att kontakta mig igen?
Jag har inte varit så snäll mot er.
Jag fängslades av hur ni tittade på mitt hus från baren mitt emot.
-Ni har hittat de saknade delarna. -Du får nöja dig med dem så länge.
Hur mycket vore roboten värd om vi får den att fungera?
Tänk dig ett väldigt, väldigt högt belopp.
-Tänker du på ett belopp? -Ja.
-Du har säkert siktat för lågt. -Ni pratar utan att säga nånting.
Det tar jag som en komplimang.
Om allt går som jag förväntar mig så blir du rikligen belönad.
Det var inte meningen att prata om pengar. Var hittade ni de här?
I antikvärlden är det förbjudet att avslöja sina källor.
Det finns fler, större kugghjul i det hörnet.
Samla ihop dem. Jag katalogiserar dem själv.
Ljusstakar.
-Vilken period? -1600-tal. Reparationer.
Mr Oldman.
-Mr Oldman! -Ja?
Vad har ni beslutat om möblerna här?
Vi slutför inventarielistan. Sen kan ni säga vad som ska utelämnas.
-Jag tänker mycket på er situation. -Förlåt intrånget i era tankar.
Så menar jag inte. Jag har undrat hur ni kan leva så här.
Jag är självförsörjande och behöver inte hjälp, men tack för omtanken.
För all del.
-Vi ses snart då. -Ha en bra dag.
Mr Oldman!
Kontraktet.
Jag läste det och det ser bra ut.
Initialer på varje sida och signatur på den sista. Så gör man väl?
Perfekt. Men era personliga uppgifter saknas.
Ta dem från mitt pass.
Men det gick ju ut för en tid sen.
Personliga uppgifter går aldrig ut. Jag var ung då, men det får duga.
I vissa kritiska fall är mitt råd att gå direkt till restaurering.
Ni vet bäst.
Då tar allt lite längre tid. Vi kan utöka värderingen.
Jag förstår.
Ni färgar håret. Jag äcklas av folk som inte litar på sin hårfärg!
Jag litar inte på inbilska typer som inte sticker näsan utanför dörren!
Det blir ingen mer förvaltarservice från och med måndag.
Jag ska lämna miss lbbetsons varor.
-Det intresserar mig inte. -Här är husnycklarna.
-Varför ge mig dem? -Miss lbbetson ville det.
Utifall ni behövde komma in för ytterligare undersökningar.
När ni gått in, smäll igen dörren. Annars blir hon rädd och får panik.
Jag blir tokig av att räkna ut placeringen av dessa manicker-
-för att se vilka som hör ihop.
-Det kan inte vara lätt. -Det är inte omöjligt.
Växellådor är som människor.
Om de har hållit ihop länge nog får de förr eller senare varandras form.
Så med tiden är allt samliv möjligt?
Ja, absolut.
Du påminner om min vän som mötte en mycket yngre flicka med agorafobi.
-Rädd för öppna ytor? -Exakt.
Hon levde i många år inlåst i en våning helt ensam.
Nyligen gav hon honom nycklarna till hennes hus.
Sen dess har han befunnit sig i ett tillstånd av...konstant ångest.
Vad sa jag? Nu oroar han sig alltid för henne.
"Vad behöver hon? Schampo, medicin, strumpbyxor, yoghurt?"
-Vackert, va? -Jag vet inte det.
Be er vän hålla sig lugn. Tiden jobbar redan på deras växellådor.
Så här blev det, mr Oldman.
-Är ni arg på mig? -Varför?
-För det jag sa om ert hår. -Inte alls.
Vill ni att möbelförsäljningen-
-ska ske under ert familjenamn? Eller föredrar ni anonymitet?
-Anonymitet, anonymitet. -Bra.
Den här gången såg jag er. På tv.
Jag brukar inte ge intervjuer, men blev tvingad.
Ni är mer fängslande så här. Nu gör ni succé bland damerna.
Objekt 132. Gustave Rett, "Porträtt av kvinna med hatt".
1956. Olja på duk. 80 x 100 cm.
Den går till högstbjudande.
10 000 pund.
Fred, nåt nytt? Miss Ibbetson har inte svarat på flera dar.
Jag har inte hört av henne. Jag har haft lunginflammation.
Vem har gett henne mat?
Miss Ibbetson?
Miss Ibbetson? Svara.
Claire? Claire, mår du bra?
Åh nej! Snälla!
Det är jag, Claire. Mr Oldman.
Hör på mig, det är mr Oldman. Ingen annan är här. Lugna ner dig.
Vad är det, Claire? Säg vad som hände.
Jag mådde inte bra och visste inte vem jag skulle ringa.
Ingen svarade. Och sen trillade jag.
Jag trillade och slog...
Öppna dörren. Du måste till en läkare!
Nej, snälla! Snälla!
Snälla, nej!
Kan du laga en trasig auktionsförrättare?
Jag vet inte var jag ska börja. Roligt att se er igen, mr Oldman.
Är nåt fel? Ni verkar mer tankfull än vanligt.
För många trämaskar och spindelnät och för få mästerverk.
Om jag får säga så.
Hur går det med vår leksak?
Jag har lyckats sätta ihop några av sektionerna.
Men det saknas ännu för många delar.
Hela exteriören. Vi kan inte avgöra hans karaktär.
Som min vän med flickan i tornet.
Kanske, men vi har aldrig sett vår android. Vi famlar i mörkret.
Som han. Han pratar med henne, men genom en stängd dörr.
-En stängd dörr? -Ja.
Om nån rör sig i huset barrikaderar hon sig i sitt rum.
-Har han aldrig sett hennes ansikte? -Det har ingen.
När ungdomar träffas på internet lär de känna varann innan de visar sig.
-Hon visar sig inte. -Han har kanske en dålig strategi.
Är det svårare för min vän att lyckas i sitt företagande-
-än för oss att återskapa Vaucansons robot?
Det hänger på antalet rostiga delar som ni kan ge mig.
Ja du...här är en till.
Det är en mobiltelefon. Den är helt ny.
Jag är den rostige, för jag kan inte använda den.
Kan du lära mig innan din flickvän kommer?
-Hallå? -God kväll. Det är Claire Ibbetson.
-Stör jag? Är det för sent? -Inte alls, miss lbbetson.
Jag sa att ni nu kan ringa mig när ni vill.
Jag ville tacka er för...allt faktiskt.
Huvudsaken är att ni mår bättre nu.
Det var ett litet jack i huvudet. Jag mår mycket bättre.
Jag tittade på inventarielistan.
-Vad tycker ni? -Ni har gjort ett fantastiskt arbete.
Men jag tvivlar. Jag vet inte om det är så klokt att sälja.
-Vad rekommenderar ni? -Jag vet ju inte era planer.
Varför ville ni sälja? Var ni tvungen? För att börja om eller för nåt annat?
För allt det. Jag säljer huset också, det är för stort för mig.
Ibland känns det som på ett torg. Jag vill ha nåt mindre.
Men tanken på att flytta fyller mig med fasa.
Hur ska jag göra? Bära ögonbindel? Bli utburen när jag sover?
Då blir jag upprörd och skjuter upp allt om och om igen.
Ni har gott om tid att bestämma er. Åtminstone till katalogen har tryckts.
Plåga inte er själv. Tänk på er själv och framtiden.
Det är den största plågan. Med såna tankar kan jag inte jobba.
Jag visste inte att ni jobbade.
Jag skriver romaner, berättelser - såna saker.
Jag vill läsa dem, köpa dem.
Som tur är för oss båda kan ni aldrig göra det.
För jag skriver under pseudonym och hatar det jag skriver.
Konstnärer hatar alltid sina verk, miss Ibbetson.
I går kallade ni mig Claire.
Det visste jag inte. Jag var orolig. Förlåt.
Jag vill att ni fortsätter.
"Jag vill att ni fortsätter." Hon sa det bara så där.
-Vad sa han då? -Han häpnade, men gick med på det.
-Vad skulle han annars göra? -Jag hade bett henne göra det med.
Det är inte hans stil. Jag tror inte att min vän tänker uppvakta henne.
Då får han aldrig ut henne.
Jag tror inte att min vän tänker uppvakta henne. Jag tror inte...
Vilken hemsk röst.
Jag trodde att han ville se henne.
"Ville" är nog inte rätt ord.
Mer nyfiken på att se henne kanske.
Men möjligheten förefaller mycket liten.
Det kan finnas ett sätt. Det beror på hur modig er vän är.
-Den franska byrån. -Ja.
-Bordet med rulljalusi. -Nej, det vill jag behålla.
Det var allt. Nästa gång tar vi målningarna.
En sista sak, Claire... Ska bilderna tas här eller i ateljé?
I ateljé. Jag vill inte ha hit för många.
Det blir bäst så. Jag går nu. Behöver du nåt?
Nej. Tack, mr Oldman.
När ser vi varandra igen?
När du ser mig, menar du? För jag har ju inte det privilegiet.
-Förlåt mig. -Men snart.
-Ha en bra dag. -Du med.
Hallå?
-Otroligt. -Jag kunde inte sova på nätterna.
-Jag måste få dig att förlåta mig. -Men hur fick du tag på den?
Jag hörde att mrs Derain hade det lite kämpigt-
-och fick henne att sälja den till mig för 250 000 pund.
-Inte direkt billigt. -Jag tyckte att priset var skäligt.
Du pratade om åtta miljoner. Så här tjänar alla på affären.
-Hur mycket vill du ha, Billy? -Inte mer än jag gav tanten.
Nu börjar du tappa greppet.
Jag vill tillbaka till dit där vi var. När jag var din vän-
-din medbrottsling, din betrodde hallick.
Om du vill få tillbaka mitt förtroende var det en dålig affär för dig.
För du har aldrig förlorat det.
Det här är helt suveränt. Ni har hittat viktiga delar.
Det bästa är det här.
-Ett öra. -Ett stort framsteg, va?
Verkligen! Vi är vid en vändpunkt. Titta.
Utmärkt. Delarna börjar dra till sig varandra.
Jaha... Hur gick det med er...er vän?
Hur många sekunder tog det dig att inse att jag pratade om mig själv?
-Ganska många, ärligt talat. -Jag följde inte ditt råd.
Det var lite för förvrängt och oklokt.
Det förstår jag.
Den matematiska mängden av en vecka med sex dagar.
Den matematiska mängden av en timme med 51 minuter.
-Vad ska ni ha? -Te, tack.
En punkts längd. En cirkels riktning.
-Herrns te är klart. -En omkrets kant.
-Ett segments area. -Fantastiskt. Bra gjort.
Ett klots vertikala position.
Jag tog med värderingarna till dig. Titta noga, du måste godkänna dem.
-Jag vet inget om sånt. -Lita på mig, miss lbbetson.
Du har varit i källaren ofta på sistone.
-Var det därför du bytte lås? -Jag byter dem varje halvår.
Jag dubbelkollar, jämför och rättar-
-när det gäller småkrafset i källaren. Om det retar dig, säg bara till.
Du hittar de nya nycklarna på bordet. Var snäll och ta dem.
Tack för förtroendet.
-Blev du arg för att bli utelåst? -Nej, men orolig.
Du har rätt, jag skulle ha sagt det. Förlåt mig.
Du förstör ditt liv av för mig obegripliga skäl.
Din sjukdom är så absurd att den nästan verkar overklig.
Min mamma trodde att jag spelade första gången. Vi var utomlands.
Jag var så rädd för att gå under Eiffeltornet att jag blev förlamad.
Jag började skrika och föll omkull.
Jag var bara liten, men det hände allt oftare, så hon tvingades tro mig.
Har du varit på en öppen yta där du inte har känt ångest?
Bara en. På en skolresa till Prag. Jag var 14.
Torget med det astronomiska uret.
Jag gick nog över det hundra gånger. Det var så vackert.
Jag minns en restaurang med mycket konstig inredning.
Om jag längtar tillbaka nånstans så är det dit.
Jag var väldigt lycklig där. Restaurangen hette "Natt och Dag".
-Har du aldrig varit där igen? -Aldrig.
Varför inte åka dit nu? Jag tar gärna med dig dit.
Ni verkar inte så nöjd. Vi är snart i mål.
Vår robot reser sig snart ur skuggorna.
Jo, jag är själaglad. Du är en naturkraft. Det är bara...
Det är en sån där kväll då man känner sig som den här apparaten.
Ofullständig.
Varför gifte ni er aldrig och fick barn?
Min respekt för kvinnor är lika stor som min skräck för dem.
Och för att jag inte kan förstå dem.
Miss lbbetson ger intrycket av att vara undantaget till den regeln.
Jag är rädd för det.
-Har ni verkligen aldrig sett henne? -Bara en gång.
Hurdan är hon?
Jag förmodar att ett intresse för någon-
-gör en övertygad om att hon är vacker.
Till viss grad.
Hon fyller år om två dar. Jag vill ge henne nåt användbart.
Jag tror inte att användbart är den bästa vägen.
Första gången är det bättre att ge henne nåt mer...traditionellt.
God morgon.
God dag.
Mr Oldman. Se vad jag hittade i källaren.
Jag såg att ni var intresserad av skräpet.
Manschetterna till Murano-ljuskronan. Mina kollegor hittade dem inte.
-Jag kan lägga dem i er bil. -Vad snällt.
-Vänta. -Tack.
God morgon, mr Oldman.
Jag tog mig friheten att komma ihåg din födelsedag.
Har den äran, Claire.
-Jag läste värderingspapperna. -Lyckades du förstå nåt av det?
Självklart. Löjliga priser. Jag blir lurad.
Priserna måste förklaras. Det är öppningsbud.
-Buden blir högre. -Om de inte blir det då?
Då tar vi igen det genom att höja marginalerna på andra objekt.
En chansning där bara jag kan förlora?
Du försöker lura mig. Allt är till din fördel, du är en jävla tjuv!
Jag är beredd att avsäga mig uppdraget omedelbart.
Jag ber dem att ställa tillbaka allt ditt mediokra krimskrams genast.
Och gör mig tjänsten att försvinna helt från jordens yta!
1984, sir.
-Hallå? -Jag uppförde mig så illa.
Jag känner mig så dum. Jag måste hela tiden urskulda mig.
Jag har aldrig fått blommor förut.
Jag vet inte vad det säger om mig.
Du behöver inte bli beklämd. Jag är inte arg på dig.
Mina födelsedagar har alltid varit så förfärliga. Och du...
Sen du kom...så har du vänt upp och ner på mitt liv.
Häromdan gick jag ner.
Jag öppnade ytterdörren och tittade ut på trädgården.
-Gick du ut? -Nej.
Jag var rädd. Jag mådde jättedåligt.
Men så långt har jag aldrig gått.
Vill du att jag ska komma över?
Jag vet att det är meningslöst.
Nya behandlingar kan hjälpa dig.
Jag pratar hellre med dig än en psykolog.
-Ska jag ta det som en komplimang? -Ja.
Du har ställt fram dansösporträttet.
-En av sakerna jag vill behålla. -Inte så värdefullt.
Det är ett porträtt av min mamma. Hon var i min ålder när det målades.
-Är du lik henne? -Hon var vackrare.
Jag kan tyvärr inte bedöma det.
Då så, Claire, jag går nu. Tveka inte att ringa om det är nåt.
Tack, mr Oldman. Vi ses snart, hoppas jag.
Hallå? Är det ni, direktörn? Jag skulle ringa er, men...
...att rensa ut möblerna var oväntat invecklat.
Ja, Oldman sköter det.
Hurdan han är? Inte så gammal som man tror.
Han klär sig konstigt, men är stilig. Jag vet att jag kan lita på honom.
Hur så? Är ni svartsjuk?
Förälskad? Nej, det tror jag inte.
Han skräms för mycket av min sjukdom, som alla andra.
Det är inget. Jag gjorde illa foten. Kan vi prata sen?
Vem är det? Vem där?
Nej, gå ut. Nej, snälla, gå ut!
Gå härifrån! Gå ut!
Snälla, lämna mig ifred! Gå ut!
-Hallå? -Snälla, hjälp mig.
Lugn, Claire. Vad har hänt?
Hjälp mig bara, hjälp mig.
Jag kommer så fort jag kan.
Claire? Det är jag. Jag är här. Vad har hänt?
-Det är nån i huset. -Lugn, Claire. Det är ingen här.
Det är nån i huset!
Det var jag förut, Claire. Det var jag. Det var jag.
Jag gömde mig i rummet för att få se dig.
Spionerade du på mig? Spionerade du på mig?!
Ut! Jag vill inte ha mer med dig att göra! Ut!
Snälla Virgil, gå inte.
Tro mig, jag brukar inte bete mig så här.
Inte jag heller.
Och därför gör jag misstag.
Men inget i hela världen skulle få mig att vilja såra dig.
Det är bara det att jag inte rår för det.
Jag måste få se dig.
Du skulle ha sett henne.
Blek som en Dürer-etsning.
Hon såg livrädd ut för universum.
Jag såg min skräck i hennes ögon.
Varje man i världen hade velat vara lika rädd som ni just nu.
-Ett rent under. -Det är för tidigt att säga.
Och var försiktig, okej? Det är nu som misstag görs.
När man tror sig ha fångat kvinnan glömmer man strategin.
-Vilken strategi är det? -Att aldrig sluta överraska dem.
Gör saker som de inte kan förutse. Gör en chansning, ta en risk.
Ska jag vara som jag inte är?
Just därför måste ni göra det. Så länge ni följer hennes regler-
-känner hon sig som...en patient. Hon behöver behandlas som en kvinna.
Vad tycker du? Tycker du om den?
Jag vet inte. Vad tycker du?
Den är så vacker på dig, Claire. Kanske den mindre storleken?
Ja. Det tror jag också.
Det var länge sen jag fick en sån här present.
-Då är det väl hög tid? -Jag vet inte.
Jag är lite...förbluffad.
-Jag är ledsen, jag kan inte... -Vad då?
Självklart. Förlåt. Jag förstod inte.
Jag vet inte om jag förtjänar det här.
Låt mig avgöra det.
Utan datum för auktionen i Stockholm skjuter de sig.
Det är för långt bort. Låt dem skjuta sig.
Sen har vi Eremitaget-mötet och auktioner i San Francisco och Madrid.
-Dito. För långt bort. -Vi kan inte överge dem.
Det finns massa auktionshus. De hittar nåt annat som är billigare.
-Lambert, är ni gift? -Ja. Sen nästan 30 år.
-Hur är det att leva med en kvinna? -Som att vara med på en auktion.
Man vet aldrig om ens bud ska bli det bästa.
Den här.
Vad tycker du? Har jag gjort mig fin?
-Vacker. Du har lyckats så bra. -Du ljuger.
Jag har inte gjort det på evigheter. Jag ser ut som ett monster!
Tro mig. Med lite övning blir du bedårande.
Du tar med mig på en auktion och på galor med eleganta människor.
Och till världens finaste restauranger.
Det är väl skälet till dina presenter, Virgil?
Att göra mig frisk lite i taget och sen ta ut mig. Är det inte så?
-Nej! -Var inte så här. Låt oss prata.
Vi fick kanske fel på de sista dragen. Jag hade lite för bråttom.
Klandra inte dig själv. Det är alltid hon som förstör allt.
Robert. Min tant försvann igen. Vi hittade henne i Central Park.
Det var inte lönt att nollställa den, Terry.
Det var mycket enklare att bara göra en ny.
Den här har mycket bättre räckvidd. Nu vet du alltid var hon är.
-Lägg bara in det i datorn. -Det klarar jag. Du är en ängel.
-Tack, älskling. -Ingen orsak.
-Vi ses i morgon kväll, va? -Ja.
Ni behöver en idé som tänder henne och som samtidigt lugnar henne.
Hon genomskådar det ändå som nån slags bedräglig terapi.
-Bjud ut henne på middag. -På Noma i Köpenhamn.
När det når sitt klimax, i skenet från levande ljus, säg att hon är vacker.
-Sen dricker du kaffe med oss? -Varför inte?
Skämt åsido, jag vill att du ska se henne och höra henne prata.
-Du hade förstått vida mer än jag. -Vem sa nåt om att skämta?
129 403.
-Er champagne. -Tack.
12 624 831,333.
Helt rätt. Otroligt!
-Du strålar, Claire. -Har du gjort allt det här?
Jag är rätt duktig på inredning.
Du har gjort ett fantastiskt jobb, Virgil. Tack.
Du anar inte hur länge jag har velat vara ensam med dig.
Där det är tyst och stilla och långt från vimlets yra.
För din frid, Claire.
För din ironi, Virgil.
Nu känner jag att jag kan säga det. Du är vackrare än dansösen.
-Middagen är serverad. Slå dig ner. -Tack.
Jag varnar dig. Jag är inte den bäste kyparen och lämnar inga garantier.
-Jag tar den risken. -En smula dumdristigt av dig.
Om betjäningen inte passar-
-måste jag nästa gång beställa bord på stans bästa restaurang.
Låt oss inte förstöra kvällen, Virgil. Vi pratar inte om mig.
Berätta om dig och ditt förflutna.
Det är inget originellt med mitt liv.
Barnet mister sina föräldrar, hemskt barnhem...
Nunnorna straff för pojken var att jobba med en konservator-
-som hade verkstad på barnhemmet. Han älskade att studera hantverkaren-
-och ställde till med allt slags ofog för att bli bestraffad ofta.
Så han lärde sig om konst-
-målartekniker, hur man avslöjar en förfalskning och så vidare.
I en av dina gamla artiklar som jag hittade på internet skrev du:
"Det finns alltid något äkta dolt i varje förfalskning." Vad menade du?
När hen kopierar andras verk-
-kan förfalskaren inte låta bli att lägga in nåt eget.
Ofta är det bara en bagatell, en obetydlig detalj.
Ett obeaktat penseldrag genom vilket förfalskaren förråder sig-
-och avslöjar sina egna helt autentiska känslor.
Jag älskar hur du pratar.
Ni kunde inte varit mer övertygande. Den borne förföraren.
-Så du ger mig godkänt? -A plus. Ni spetsade ämnet.
Förlåt, ni har varit lite försummad på sistone.
Du har inte sagt nåt om Claire.
Jag vet om hennes problem, men annars verkar hon normal.
Och hon är mycket vackrare än ni beskrev henne. Jag gillade henne.
-Ska du göra mig svartsjuk nu? -Be till Gud att hon inte blir frisk.
-Ska objekt 87 och 88 tas separat? -Nej, tillsammans. Det är viktigt.
Hur kan jag hjälpa dig?
-Det gäller Robert. -Vad är det då? Bara säg det.
Vi kommer inte så bra överens.
Alla tjejer som svärmar runt honom... Jag är nog bara...
-Jag är rädd att förlora honom. -Finns det nåt jag kan göra?
Ska jag prata med honom?
Ett tag nu har han pratat om en som heter Claire.
Claire? Jag förstår inte.
Med honom måste alla vara på sin vakt hela tiden.
Det gäller dig också.
Jag känner mig så dum.
-Lova att inte säga nåt till honom. -Jag lovar.
Har ni väntat länge? Om ni ringt hade ni sluppit vänta.
-Jag ville träffa dig. -Har det hänt nåt?
Min assistent kommer i dag. Ge honom Vaucansonen som den är.
-Okej, som ni vill. -Säg vad han ska betala dig.
Får jag ingen förklaring?
Du är inte så pålitlig och diskret.
Vad konstigt att se dem så perfekta. Det är som om de inte var mina.
-Jag tror inte att nånting saknas. -Nånting saknas.
Hur kunde du leva de bästa åren av ditt liv här inne?
Jag vet inte. Jag vet inte. Det var helt enkelt det rätta.
"Var".
Det är det fortfarande. Det kommer det alltid att vara. Alltid.
Du måste ta dig ut härifrån och du måste göra det själv.
Jag har inte det modet.
Det är som ett spindelnät som jag inte vet hur jag ska ta mig ur.
Det är en samling som pappa älskade. Jag förstod aldrig vad det var.
Hallå? God morgon, direktörn.
Ja, jag är nästan klar. Men jag vill skriva om det sista kapitlet.
Ett mer optimistiskt slut.
Om det var det enda ni ville. Ja. Vi hörs snart igen. Tack.
De kan vara en del av nåt värdefullt, men jag kan inte säga exakt vad.
Jag undrar ofta om du är mer intresserad av mina saker än mig.
Hur kan du säga så?
Jag skulle inte ha släppt in dig hit. Det skulle jag inte.
Jag har hittat alla delar som saknades. Vad sägs om att avsluta arbetet?
Det är ert problem.
Sarah besökte mig för några dar sen. Hon var upprörd över er relation.
-Ska ni ge mig goda råd nu? -Nej, du är kvinnoexperten.
Vi kan fortsätta där vi slutade. På två villkor.
Det första är att ni slutar dra in mig i ert privatliv.
Och det andra?
Att ni tar tillbaka den här.
Jag blev inte begeistrad över er Vaucanson för pengarna.
-Jag har den med mig i bilen. -De nya delarna också?
Du får ha tålamod med dem. De har kopplingar till mitt privatliv.
Jag vet inte och jag vill inte veta.
Om ni tvingades välja mellan Claire och roboten, vad hade ni då valt?
-Den här. -Ett utmärkt val, mr Oldman.
Om det är fel storlek så kan damen titta in här precis när hon vill.
Tack.
Claire, det är jag!
Claire? Jag tog med lunch.
Claire?
Claire, svara. Claire?
Är du här nere?
Ursäkta. Har nån av er sett en kvinna gå ut från villan på andra sidan gatan?
Nej, det har jag inte. - Har nån sett nån komma ut från villan?
En ung kvinna. Medellängd, ljust hår. Lite blek.
Tror det. Jag såg henne inte gå ut, men hon gick bort från grinden.
-När? -I morse. Jag åt frukost.
-Vad mer kan du berätta? -Hon verkade lite konstig.
-Konstig? Åt vilket håll gick hon? -Däråt, mot parken.
231.
Idiot!
-Hallå? Virgil? -Hon är borta. Claire har försvunnit.
De såg henne gå iväg i morse.
-Ska jag komma över? -Gör det.
-Har det hänt förut? -Nej, hon har alltid gömt sig inomhus.
Har hon vänner hon kan gå till?
Hon pratade bara med folk på datorn, men under olika namn.
-Hon kan inte ha kommit så långt. -Hoppas det.
Jag har redan gått tre varv.
Hallå? Lambert, har miss lbbetson ringt?
-Nej. -Om hon ringer, ring direkt.
Ja. Mr Oldman, jag vill inte tro att ni har glömt det.
Glömt vad?
-Där är han. -Objekt nummer 1.
Senbarock, venetiansk spegel från 1750-talet.
Inlagt trä, bladguld, dekorerad med blommotiv och slingor.
Den övre ramen har...
Inlagt trä med bladguld, dekorerad med blommotiv och slingor.
Den övre ramen har träsniderier med virvlar. Kan vi säga 130 000 euro?
140 000 euro. 150 000. Herrn till vänster.
160 000. Damen där bak.
170 000. 180 000 på telefon.
200 000. Herrn till vänster i salen.
220 000.
250 000 på tele...
Ännu inga spår. Jag fortsätter leta.
Robert letar längre bort. Jag ringer er sen.
-Han har blivit galen. -280 000. 310 000 euro.
Fler bud? Såld!
Jag frågar på sjukhusen, men inga spår här.
-Vi hittar henne. Jag ringer. -Tack.
Objekt nummer 2. Ett 1600-tals-garderobsskåp-
-i valnöt, lönn, ek och ask.
Snidad ram med inlagd rand-
-och två dörrar snidade med arkitekturmotiv.
Tre spiralformade, koniska kolonner flankerar dörrarna.
Nertill finns två lådor...
Det enda raka är att ringa polisen.
Pressen kommer att frossa i det. De drar in mig. Vi väntar lite.
-Vad hoppas ni ska hända? -Att hon återvänder. Eller dyker upp.
Eller att de får veta var hon är.
En med hennes problem går inte upp i rök.
Det beror på.
Ibland kan även djupt rotade fobier bara gå över av sig självt.
Varför stack hon då?
Kanske hände nåt mellan er som fick henne att ta det beslutet.
Du vet att det är omöjligt.
Du är den enda i hela världen som vet allt som har hänt mellan oss.
Ursäkta mig lite.
-Hallå? -Ledsen, mr Oldman.
Jag har ringt alla förlagen, men ingen vet vem hon är.
De vet ofta inte identiteten på författarna med pseudonym.
Jag hade aldrig gissat att du skulle hamna i en sån här röra.
-Jag vet inte hur jag kan hjälpa dig. -Du behövde bara lyssna.
Med tanke på hennes sjukdom är det helt orealistiskt att hon bara stack.
Jag tror att hon har förts bort eller nåt.
Knappast. Hon hade inga fiender.
Men nån kan ha blivit så betagen att han har fört bort henne med våld.
-Vem? -Jag har börjat tvivla på Robert.
Den unge? Som du beskrev honom så verkar han inte vara den typen.
Ur litterär synpunkt så passar han.
Den unge riddaren som räddar ungmön från gubben helt oförmögen att älska.
Litterärt - exakt. Tänk inte för mycket på det, Virgil.
-Hon kan ha haft sina egna skäl. -Vilka skäl skulle det vara?
På sistone har hon upplevt känslor som är helt oförenliga med flykt.
Jag hade inte varit lika säker. Våra känslor är som konstverk.
De kan förfalskas. De ser ut som originalet, men är förfalskningar.
-Förfalskningar? -Allt kan fejkas, Virgil.
Glädje, smärta, hat.
Sjukdom, tillfrisknande. Till och med kärlek.
-Hallå? -Vi har inte tänkt på en sak.
Finns det verkligen inga fler hemliga rum i villan?
Jag minns inga andra dörrar som den till miss lbbetsons rum.
Det enda stället som vi inte har tittat på är vinden. Om ni vill.
-Visste ni att Claire var författare? -Jag hörde hennes föräldrar säga det.
Hon skrev böcker under pseudonym.
Jag har aldrig sett hennes böcker. Hon ville nog inte ha dem i huset.
Vi ödslar bara tid. Det finns inga fler hemliga rum.
-Vi borde... -Tyst!
Du har... Du har kommit tillbaka.
Du har kommit tillbaka. Du har...
Claire?
Claire, jag känner på mig att du är där. Svara.
Du har kommit tillbaka.
-Du har kommit tillbaka. -Klart att jag har.
Var du rädd att jag inte skulle göra det?
Jag trodde att du hade övergett mig. Som sist.
-Sist? -När vi kom hem från Prag.
Jag ska aldrig överge dig.
Jag var lycklig i Prag på den väldigt konstiga restaurangen.
Jag var där med min första och enda pojkvän.
Han var äldre än jag.
När vi kom tillbaka från utflykten promenerade vi i centrum.
En bil körde in i oss.
När jag vaknade var han inte där längre.
Jag åkte hem och gick aldrig ut igen.
Jag har aldrig legat med en kvinna.
Jag slöt faktiskt inte ögonen.
Jag tillbringade hela natten med att titta på henne. Det var underbart.
Välkommen till vuxenklubben. Ni har lyckats göra henne förälskad.
Jag hade en bra lärare.
Jag kom på var dvärgen gömde sig. Här måste ha funnits en sockel.
Dvärgen stod hopkrupen där och hans röst ekade i roboten.
-Det måste ha gjort intryck. -Tror du att kärlek kan fejkas?
Enligt det ni sa om konstförfalskningar så kan inte kärlek fejkas helt.
Om kärlek är ett konstverk.
Visst vore det fantastiskt? Kärlek hade kunnat säljas på auktion.
Högstbjudande fick uppleva de största kärlekshistorierna.
Hoppas att jag inte har förstört din kärlekshistoria med Sarah.
Ny ventil, två gångjärn, en säkring och så är den i skick som ny.
Vad tänker ni göra nu?
Jag vill locka ut henne.
Jag hade inte pressat för hårt om jag var ni. Hon är för skröplig.
Men när ni minst väntar er det faller allt på plats av sig självt.
Hallå? Hallå?
Virgil? Virgil, är det du?
Virgil! Virgil!
Virgil?
Hjälp!
Varför älskar du det inte?
Jag har aldrig upplevt det som ett hem. Mer som ett hotell.
Man kommer hem, sover om man kan. Och nästa morgon drar man vidare.
Vi går in igen.
Det har planerats för att ta emot många människor.
Ja, men planen förverkligades aldrig. Förutom på invigningsbjudningen.
Jag var så skeptisk till alla andra att jag höll dem från mitt hotell.
Jag var en dåre.
Till och med nu blir jag upprörd när jag ser tjänstefolket gå runt.
Efter middagen skickar jag hem dem.
Jag hade inte fel när jag sa att vi är mycket lika.
Och tack vare dig förstod jag det.
-Vart tar du med mig? -Det får du snart veta.
Blunda. Jag säger till när du kan titta.
Var inte rädd. Jag går före.
Jag har aldrig tyckt om lekar i vilka man måste blunda.
-Se upp för tröskeln. -Försiktigt, snälla du.
Vi är snart framme. Stanna nu.
Öppna dina ögon.
Jag tror inte mina ögon.
-Det är överväldigande. -Jag har samlat på dem hela livet.
Då är jag inte först. Du har haft andra kvinnor.
Ja. Jag har älskat dem alla och de har älskat mig.
De lärde mig att vänta på dig.
Vi vill att du ska bo hos oss och göra det vackra hotellet till ditt hem.
Åh, Virgil.
Om nåt nånsin skulle hända oss ska du veta att jag älskar dig.
Och jag älskar dig.
Auktionskatalogen med sakerna från Ibbetsons villa är klar.
Gratulerar, Virgil. Det är en jättefin katalog.
Vem ska köpa alla fina saker? Förlåt.
Jag kan inte dölja min nervositet för vad du ska tycka om den.
Tycker du inte om den?
Jo, det är bara...
Ända sen jag beslutade att flytta hem till dig-
-har jag tänkt att jag inte vill sälja mer.
Jag vill lämna allt som det var.
-Jag förstår. -Är du säker?
Tro mig, om jag var du hade jag gjort likadant.
I morgon är allt tillbaka på sin plats.
Bravo, Virgil!
För min karriärs mest plågade och mest välsignade katalog.
Det kan man lugnt säga. Skål.
Och eftersom ni nu är min familj...
...har jag också ett viktigt meddelande.
Nästa vecka i London har jag min finaste och sista auktion.
-Han har setts i kvinnligt sällskap. -Vem? Virgil?
Han insåg till slut att den värsta sexuella perversionen är kyskhet.
Hur känns det att stå på scen?
Jag har aldrig mått bättre. Det är förväntan i luften.
-Alla mina kollegor kommer. -Vad snällt av dem.
Ömhetsutbrottet beror på att de nu slipper dras med mig.
Jag är lycklig, Claire. Jag önskar bara att du var här.
Jag med, men jag kan inte resa än. Jag blev yr i bilen i går.
Ta det lugnt. Vi har all tid i världen att resa.
-Vi är klara, mr Oldman. -Jag kommer.
-Har du hört av våra unga vänner? -Hela tiden. Jag är aldrig ensam.
-Bra. Hälsa dem från mig. -Jag hör att du måste gå.
-Ja. Men jag längtar hem. -Lycka till, min älskling.
12 100 000 pund.
Fler bud?
12 300 000 pund.
Bjuder nån högre?
12 500 000 på telefon.
Fler bud? Då går den för 12 500 000.
Såld! För 12 500 000 pund.
Mina damer och herrar, tack.
-Roligt att se dig. -Tack. Ett bra pris.
-Får jag hälsa på dig inför folk? -Billy!
-Du var fantastisk. Jag ska sakna dig. -Du låter som om vi aldrig ska ses.
Klart vi ska. Men jag blir nostalgisk när jag tänker på alla våra bravader.
-Du kommer över det. -Virgil?
För att påminna dig om vilken stor konstnär jag kunde ha blivit-
-om du hade trott på mig, så har jag skickat en av mina målningar.
Jag lovar att inte bränna den.
Claire? Claire, jag är tillbaka.
Hallå?
-Har du sett miss Claire? -Nej.
Claire? Var är du?
Hon måste ha gått ut. Det var likadant i går.
Sarah och Robert hämtade henne och kom sen tillbaka till lunchen.
Det finns alltid något äkta dolt i varje förfalskning.
Jag håller med helt. Därför ska jag sakna dig.
Det finns alltid något äkta dolt i varje förfalskning.
Jag håller med helt. Därför ska jag sakna dig.
Det finns alltid något äkta dolt i varje förfalskning.
Jag håller med helt. Därför ska jag sakna dig.
Det finns alltid något äkta dolt i varje förfalskning.
Jag håller med helt. Därför ska jag sakna dig.
God morgon, mr Oldman. Vi har besök i dag.
Visst är det trevligt? Se vem som ska se till er.
Hur mår ni, mr Oldman?
Jag tog med posten, lite tidningar och ett par tidskrifter.
För ett par dar sen kom de med möbler till villan mitt emot.
-Såg du det? -Jag tror det.
Men jag ser inte så mycket härifrån. Fråga henne.
Claire? Lyssna på vad herrn här vill säga.
Ja.
Och dan efter kom andra flyttkarlar och tog med sig allt igen.
Dan efter?
På 18 månader: tre leveranser och tre hämtningar.
Jag var här för ett tag sen. Minns du det?
Nio.
-Vad menar du? -Du har varit här nio gånger.
Med i dag är det tio.
Jag undrade om du såg en kvinna lämna villan.
Medellängd, ljust hår, lite blek?
-Ja. -Det var den 231:a gången.
-Är du säker? -Sen sex gånger till.
På 1 1/2 år såg jag henne gå ut 237 gånger.
Vad sa jag? Hon är ett fenomen. Hon kommer ihåg allt.
Det är inte möjligt.
Du var i villan 63 gånger.
36 på dagen och 27 på natten. Förutom på olycksnatten.
-Ett, fyra, fyra. -"Ett, fyra, fyra"?
Telefonnumret till ambulansen.
Villan är tom. Om du är intresserad så kan jag ordna ett bra pris åt dig.
-Vem äger den? -Jag. Jag har inga planer för den.
-Jag hyr ofta ut den till filmfolk. -Filmfolk?
I två år har den hyrts av ingenjören-
-som fixar hissen som tar mig upp till mitt hus. Den pojken är så rar.
Han kan allt. Det finns inget kan inte han fixa.
Och han kysser mig alltid. Kommer med blommor till mig.
Till Virgil med tillgivenhet och tacksamhet. Billy.
Paris-expressen kommer nu in på spår 7.
Berlin-Prag-tåget är 40 minuter försenat på grund av dimma.
Stig in, sir. Vi har inrett det exakt som ni ville ha det.
I morgon kommer era koffertar. Sen får ni en kopia av kontraktet.
Om det är nånting annat, tveka då inte att ringa.
Åh, Virgil.
Om nåt nånsin skulle hända oss ska du veta att jag älskar dig.
Är min herre ensam?
Nej, jag väntar på nån.
Den är så gammal. Så vacker.
Jag väntade mig inte det här. Jag är djupt imponerad. Ärligt talat.